Miért éppen ma?
- Azt akarja, én mondjam ki? - 18 hónapja találkoztunk utoljára.
Olvas újságot?
- Néha. - És tévét néz?
Tudja, miért vagyok itt.
Azért jöttem, mert...
Mi történt, John?
Sherl...
Ki kell mondania.
A legjobb barátom... Sherlock Holmes...
...halott.
A Reichenbach-vízesés, Turner remekműve,
szerencsésen visszakerült
Mr. Sherlock Holmes zseniális tehetségének köszönhetően.
Hálánk csekély jelképe.
Gyémánt mandzsettagombok... Minden mandzsettámon van gomb.
- Azt akarta mondani, köszöni. - Tényleg?
- Mondd csak ki. - Köszönöm.
Várj.
A Reichenbach-ügy hőse.
Iszonyú megpróbáltatásaim után végre a családommal lehetek.
Szabadulásomat pedig egyetlen személynek köszönhetem...
Sherlock Holmesnak.
- Nyakkendőtű. Nem is hordok nyakkendőt. - Pszt!
Peter Ricoletti... 1982 óta az Interpol által legkeresetebb bűnöző.
Végre elkaptuk, és ezért egyetlen ember
hathatós vezetéséért tartozunk hálával.
Jól megszokott diplomáciai érzékével és tapintatával együtt.
- Szarkazmus. - Igen.
Mindannyian adtunk hozzá.
- Ó... - Tegye fel a sapkát. Tegye fel!
Igen, Sherlock, tegye fel.
Essünk túl rajta.
"Nagyokos!"
A nagyokos Sherlock Holmes!
Mindenki kap egyet.
- Micsodát? - Nevet a sajtótól.
SuBo, meg BB Nick. Szerintem én is kapok.
Ötödik oldal, hatodik hasáb, első mondat.
Miért mindig ezzel a sapkával?
- Az agglegény John Watson. - Milyen sapka ez egyáltalán?
Mégis mire céloznak?
- Ez egy sapka? Miért van két eleje? - Ez egy vadászsapka.
Gyakran látható az agglegény John Watson társaságában.
Mégis mit lehet vele kezdeni, dobálózzak vele?
- A megrögött agelegény, John Watson. - Halálos frizbi.
- Ez túl sok, jobban oda kell figyelnünk. - Még füle is van.
Fülvédő, ez egy fülessapka, John!
Hogy érted, hogy óvatosabbnak?
Úgy értem, hogy ez már nem csak egy vadászsapka, ez Sherlock Holmes sapkája.
Úgy értem, hogy már nem igazán vagy magánnyomozó.
- Ennyire vagy a hírnévtől. - Majd elmúlik.
Remélem is. A sajtó mindig változik, Sherlock,
és ha egyszer megváltozik, akkor ellened fordul.
- Tényleg érdekel. - Mi? - Amit az emberek mondanak. - Igen.
Rólam? Az miért izgatna téged?
Csak maradj a háttérben. Találj valami pitiáner ügyet.
Maradj ki a hírekből.
A telefonod.
Hmm, így csinál egy ideje.
Szóval sokáig beszéltél hozzá?
Henry Fishguard nem lett öngyilkos.
A rendőrök mindent összekevertek.
- Sürgős ügy? - Mindegyik az, amíg meg nem oldom őket.
Tegye vissza a kulcsait, kérem. Köszönöm.
Elnézést, uram.
Valamilyen fémtárgy, kulcs, mobil?
Haladjon át.
Köszönöm.
Kérsz egy kávét?
Ja, miért ne?
Kötvények hétért.
A Dutch Telecom rohamosan esik. Köszönöm.
Mit mond?
A szabadlábra helyezés helyett hozzam vissza a kötelet?
Kezdjük el.
Vészhelyzet. Kérem, hagyják el az épületet.
Uram, meg kell kérnem, hogy távozzon.
Uram, betörés történt.
Nem a mi körzetünk.
Pedig vethetne rá egy pillantást.
A páncélterem!
Betörtek az istenverte londoni Tower biztonsági rendszerébe? Hogyan?
Mondja, hogy már elindultunk.
Van itt még egy betörés.
A Bank of England!
Uram, a biztonsági rendszer csődöt mondott.
Most mi történt?
A pentonville-i börtön.
Na ne!
Ne siessenek.
Felveszem, jó?
- Tessék. - Most nem, elfoglalt vagyok.
- Sherlock... - Ne most! - Visszatért.
Gyere játszani. Tower Hill. Jim Moriarty.
Az az üveg az egyik legkeményebb anyag.
De nem keményebb, mint a kristályosodott szén. Gyémántot használt.
KAPJÁTOK EL SHERLOCKOT
- Készen állsz? - Igen.
- Álljanak hátrébb. - Mr. Holmes, Mr. Holmes.
- Adjanak utat. - Köszönöm.
- Ne feledd... - Igen.
- Ne feledd.... - Igen.
- Ne feledd, mit mondtak. Ne próbálj meg okoskodni. - Nem.
- Kérlek, csak röviden és tömören. - Isten ments, hogy
a koronatanú esetleg intelligensnek tűnjön a tárgyaláson.
Az intelligens oké. Az okostojást kerüld el.
- Önmagam leszek. - Figyelsz te rám egyáltalán?
Ma, a főügyészség épülete előtt...
- Ez az évszázad pere... - James Moriarty tárgyalása...
James Moriartyt ma megvádolták...
a koronaékszerek elrablásának kísérletével.
A főügyészségre érkezett a Reichenbach- ügy hőse, Sherlock Holmes...
Belecsúsztatná a kezét a zsebembe?
Köszi.
Korona kontra Moriarty, kérem fáradjanak a 10. tárgyalóterembe.
Maga az.
- Rossz ajtó. - Hatalmas rajongója vagyok. - Nyilvánvaló.
Mindent elolvasok az ügyeiről.
Aláírná a blúzomat?
- Két fajta rajongó van. - Ó?
- Az A típus a "kapj el, mielőtt újra lecsapok." - Aha.
- És milyen a B típus? - Akinek a hálószobája csak egy rövid taxiútra van.
Találja ki, én melyik vagyok.
gőzölés nyomai zseb tinta
- Egyik sem. - Tényleg? - Nem, maga még csak nem is rajongó.
A nyomok az alkarján egy íróasztal szélétől valók.
Sietve gépelt, valószínűleg szorította a határidő.
Ennyi?
Van egy tintafolt a csuklóján, egy dudor a kabátja zsebén.
- Egy kis súgás? - A folt szándékos,
hogy lássa, olyan jó vagyok-e, mint amilyennek mondják.
Hmmm. Olajbázisú nyomdafesték.
- De a mutatóujjával kente oda. - Hmm.
Újságíró. Nem valószínű, hogy összekenné a kezét a nyomdában.
- Azért tette oda, hogy próbára tegyen. - Váó! Én bírom magát.
Nagyon jó szalagcím: "Sherlock Holmes, az ember a sapka mögött."
Kitty Riley. Örülök, hogy találkoztunk.
Megspórolom magának a kérdést.
Nem adok interjút. Nem akarom a pénzt.
Maga és John Watson, csak plátói?
Azt is leírhatom, hogy nem.
Rengeteg pletyka kering magukról a sajtóban.
Előbb vagy utóbb, valakire szüksége lesz, aki maga melett áll.
Valaki, aki helyreteszi a pletykákat.
És azt hiszi, hogy maga a megfelelő lány, igaz?
Okos vagyok, és megbízhat bennem...
...teljes mértékig.
Okos? Rendben. Oknyomozó riporter.
Remek. Nézzen rám, és mondja el, mit lát.
Ha annyira ügyes, nem is kell az az interjú,
csak olvassa le, amire szüksége van.
Nem? Akkor én jövök.
Olyan valakit látok, aki még vár az első
nagy szenzációra, hogy a szerkesztő végre észrevegye.
Drága szoknyát visel, amit
kétszer újraszegetett. Ez az egyetlen elegáns szoknyája.
A manikűrt sem engedheti meg magának túl gyakran.
Valaki olyat látok, aki éhes,
de nem látom az okost. Nem látom a megbízhatót.
Mondok valamit, amit idézhet, ha szeretné. Csak három szó.
Én megvetem magát.
- "Konzultáns bűnöző." - Igen.
A maga szavai. Ki tudná fejteni?
- James Moriartyt bérbe lehet venni. - Egy vállalkozó?
- Igen. - De nem az a fajta, amelyik megjavítja a kazánt?
Nem, az a fajta, aki felrobbantja vagy lelöveti az ügyfelet.
De biztos csodákat művelne a kazánjával is.
Úgy írná le őt, mint...
- Befolyásolás. - Mi? - Maga befolyásolja a szemtanút.
- Ő meg tiltakozni fog, a bíró pedig helyt ad. - Mr. Holmes.
Azt kérdezze, hogyan írnám le őt.
Mi a véleményem róla? Ezt nem tanítják maguknak?
Mr. Holmes, megvagyunk a segítsége nélkül is.
Hogyan írná le ezt az embert?
Első hiba.
James Moriarty nem egy ember.
Ő egy pók,
aki ott ül a háló közepén, egy többezer szállal bíró bűnytényháló közepén,
és ő pontosan tudja mindegyik szálról, hogy az hogyan táncol.
- És mióta..? - Ne, ne, ezt ne csinálja.
- Ez egy kifejezetten rossz kéréds. - Mr. Holmes!
Mióta ismerem? Nem ez a kihallgatás fénypontja.
Kétszer találkoztunk, összesen öt percig.
Én fegyvert rántottam, ő fel akart robbantani.
Azt hiszem, van köztünk valami különleges.
Miss Sorrel, maga tényleg azt állítja, hogy ez az ember szakértő?
Miután csak öt percet töltött együtt a vádlottal?
Már két percből szakértő vagyok, az öt már bőséges volt.
- Mr. Holmes, ez az esküdteknek fontos. - Valóban?
Egy könyvtáros, két tanár.
két magas beosztású, valószínűleg bankár.
Az elnök asszisztensként dolgozik egy rendelőben,
- a gyorsírásból ítélve külföldön tanult. - Mr. Holmes?
Heten házasok, kettőnek viszonya van egymással.
Ó, és nemrég volt a kávészünet.
- Szeretnék tudni, ki evett nápolyit? - Mr. Holmes!
Azért van itt, hogy válaszoljon Miss Sorrel kérdéseire,
és nem azért, hogy bemutassa intellektuális vitézségét.
Válaszoljon röviden és tömören.
Minden egyebet a bíróság megsértésének tekintünk.
Megerőltető lenne, ha néhány percre abbahagyná ezt a magamutogatást?
Mit is mondtam neked? Azt, hogy ne okoskodj.
- Nem tudom csak úgy elzárni, mint egy csapot. Nos? - Nos mi?
Ott ültél a páholyban az elejétől a végéig.
Úgy volt, ahogy mondtad... hátradőlve ült, még csak meg sem moccant.
Moriarty nem mutatott fel semmit a védelmében.
Bank of England, a londoni Tower, Pentonville.
A három legbiztonságosabb hely az országban,
és hat héttel ezelőtt Moriarty mégis bejutott,
és senki sem tudja, hogyan vagy miért.
- Csak azt tudjuk... - Hogy letartóztatták.
- Ezt ne csináld. - Mit ne csináljak?
- A nézést. - Nézés? - Megint úgy néztél.
Én nem látom, nem igaz?
Az arcomon van.
Igen, és éppen a "mindketten tudjuk, miről van szó" nézés ül rajta.
- De tényleg. - Nem, én nem, és ezért ideges ez a nézés.
Ha Moriarty az ékszekeket akarta volna, elvihette volna őket.
Ha ki akarta volna engedni a rabokat, már az utcán szaladgálnának.
Azért került börtönbe, mert ő döntött úgy, hogy börtönbe megy.
Valahogy ez is a terve része.
Mr. Crayhill, szólítaná az első tanúját?
Bíró úr, nem élnék a lehetőséggel.
Ezt nem értem.
Benyújtották a kérelmet a vádak eltörléséről.
Ugyanakkor az ügyfelem nem kíván semmilyen bizonyítékot benyújtani.
A védelem visszavonul.
Tisztelt Esküdtszék! James Moriarty többszörös
rablási kísérlet vádjával áll most itt.
Olyan bűnökért, melyek, ha maguk bűnösnek találják,
nagyon hosszú börtönbüntetést vonnak maguk után,
ám... az ügyvédei...
úgy döntöttek, nem mutatnak fel semmilyen bizonyítékot
védencük mellett.
Abban a szokatlan helyzetben találtam magam,
hogy őszintén támogassak egy ítéletet.
Bűnösnek kell találniuk.
Bűnösnek.
Bűnösnek kell talániuk.
- Jönnek vissza. - Ez hat perc volt.
Meglepett, hogy egyáltalán ennyi ideig is tartott.
Sor van a vécé előtt.
Sikerült olyan ítéletet hozni, amellyel a teljes esküdtszék egyetért?
Nem bűnös, nem találták bűnösnek.
NIncs védelem, és Moriaty elsétálhatott.
Sherlock?
Hallasz? Szabadon van, tudod, hogy rád vadászik. Sherl...
Az emberek általában kopognak.
Persze, gondolom, te nem átlagos ember vagy,
Épp felforrt a teavíz.
Johann Sebastian teljesen elszörnyedne.
- Szabad? - Kérlek.
Azt tudtad, hogy amikor Bach a halálos ágyán feküdt,
hallotta a fiát, amint az egyik szerzeményét játssza.
A fiú azelőtt abbahagyta, hogy befejezte volna.
A haldokló férfi pedig kiugrott az ágyából, odarohant a zongorához, és befejezte.
Nem tudta elviselni, hogy nincs befejezve.
Mint ahogy te sem, ezért vagy itt.
- De őszintén, azért egy kicsit örülsz. - Minek? Az ítéletnek?
Nekem, hogy visszatértem.
Minden mesébe kell egy régivágású rosszfiú.
Nélkülem senki sem vagy.
Mert te meg én, mi nagyon hasonlítunk,
csak te még unalmas is vagy.
Te a jó oldalon állsz.
Megfúrtad az esküdtszéket, hát persze.
Bejutottam a Towerbe,
12 hotelszobába nem okozott nehézséget beférkőzni.
A belső hálózat.
Minden szobának személyre szabott képernyője van.
És midenkinek van gyenge pontja.
Valaki, akit meg akarnak óvni.
Gyerekjáték.
És hogy fogod csinálni?
A megégetésemet.
Ó, ez az eset lesz az utolsó.
Rájöttél már, hogy mi lesz?
Mi az utolsó eseted?
Elmodtam... de vajon figyeltél?
Mennyire esik nehezedre azt mondani, "Nem tudom"?
- Nem tudom. - Ó, ez okos, borzasztóan okos.
Ha már itt tartunk, elmondtad már a barátaidnak?
Mit is?
- Miért törtem be azokra a helyekre, és miért nem vittem el semmit? - Nem.
- De te érted? - Egyértelmű. - Akkor hajrá.
- Mondjam el azt, amit már úgyis tudsz? - Nem, bizonyítsd, hogy tudod.
- Nem vittél el semmit, mert nem volt rá szükséged. - Jó.
- Sőt, már nem is kell elvenned semmit. - Nagyon jó, miért?
Mert nincs semmi a Bank of Englandben,
a Towerben, vagy a pentonville-i börtönben, ami esetleg
felérhetne azzal a kóddal, amivel bejutottál mind a három helyre.
Bárhol bármilyen ajtót ki tudok nyitni néhány sornyi digitális kóddal.
Nincs olyan, hogy titkos bankszámla, mind az enyém.
Nincs olyan, hogy titoktartás, azt is én birtoklom.
Nukleáris kódok?
Fel tudnám robbantani a NATO-t betűrendben.
A bezárt ajtók világában a kulcsos ember a király.
És drágám, látnod kéne a koronával.
Erre volt jó az egész tárgyalás,
hogy megmutasd a világnak, mire vagy képes.
Te pedig segítettél.
Hosszú ügyféllista: csaló kormányok, hírszerző ügynökségek,
terroristacsoportok.
Mindenki engem akar.
Hirtelen én lettem Mr. Szex.
De ha be tudsz törni egy bankba, miért érdekelne, ki ajánlja a legtöbbet?
Én ugyan nem, de jó nézni, ahogyan versengenek.
" Apuci engem szeret a legjobban." Hát nem imádnivalóak az átlagos emberek?
Tudod, neked ott van John. Nekem is össze kéne költöznöm valakivel.
- De miért csinálod ezt? - Olyan vicces.
Se pénzt, se hatalmat nem akarsz.
Akkor miért?
Meg akarom oldani az ügyet.
A mi ügyünket.
Az utolsó ügyet.
Hamarosan kezdődik, Sherlock, ...a zuhanás.
De ne ijedj meg, a zuhanás olyan, mint a repülés,
csak a vége mindig ugyanaz.
Nem szeretem a rejtvényeket.
Szokj hozzájuk.
Ennyivel tartozom neked, Sherlock.
Tartozom neked.
MORIARTY SZABADON ELSÉTÁLT
Meghökkentő ítélet
HOGY MENTHETTÉK FEL?
Mit tesz a Reichenbach-ügy hőse?
Két hónappal később
Problémát észleltünk a kátyájával. Várjon.
Köszönöm a türelmét, John.
Elnézést, Mycroft Holmest keresem.
Esetleg tudja valaki, hogy egyáltalán itt van-e?
Nem hallanak?
Jó, rendben. Valaki?
Van itt valaki,
aki tudja, merre van Mycroft Holmes, találkozóm van vele.
Nincs kidobó, rendben. Most tényleg láthatatlan vagyok?
Á, köszönöm, uraim. Mycroft Holmesszal kell találkoznom. Mi a fene?
Tradíciók. John, a tradíciók határozzák meg, kik vagyunk.
Tehát a halotti csend egy hagyomány?
Még a cukrot sem szabad elkérni?
A diplomáciai szolgálat háromnegyede
és a kormány fele ugyanazt a zsúrkocsit használja,
és ez így van jól, nekem elhiheti.
Nem akarjuk, hogy megismétlődjön az, ami 1972-ben történt.
- De itt beszélhetünk. - Maga ezt olvassa?
- Megakadt rajta a szemem. - Aha.
Szombaton valami nagy bejelentésük lesz.
Érdekelne, honnét szerezte az információt.
Valamilyen Brook. Nem ismerős a név?
Iskolai barát, talán?
Sherlocknak?
De nem emiatt hívattam ide.
- Ki ez? - Nem tudja? - Nem. - Nem látta még az arcát?
Kivett egy lakást a Baker Streeten maguktól csak két háznyira.
Azt hiszem, át kéne hívni a szomszédokat egy kis italra.
Nem hiszem, hogy őt szeretné.
Sulejmani, albán halálkommandó, különlegesen kiképzett bérgyilkos,
mindössze tíz méterre maguktól.
Nagyszerű hely. Könnyű megközelíteni a metróval.
- John... - Nekem ehhez mi közöm?
Ludmilla Djacsenko.
Ó...
- Őt, azt hiszem, már láttam. - Orosz bérgyilkos.
Az utca másik oldalán lakik.
Oké.
Mintha kezdene összeállni a kép.
Összesen négy top nemzetközi bérgyilkos költözött
a 221B-től egy köpésnyi távolságra.
Van valami, amit megosztana velem?
- Elköltözök? - Nem nehéz megtalálni a közös nevezőt.
Maga szerint Moriarty?
Megígérte Sherlocknak, hogy visszatér.
- Ha ez Moriarty lenne, már rég halottak lennénk. - Ha nem Moriarty, akkor ki?
Miért nem beszél Sherlockkal, ha ennyire aggódik érte?
Istenem, ne is mondja.
Túl sok minden történt velünk, John.
Régi sebek, sértődések.
Lenyúlta a Hupikék Törpikéit? Eltörte az Action Manjét?
Ennyi.
Mindketten tudjuk, mi következik, John.
Moriarty megszállott, mindent elkövet, hogy legyőzze egyetlen ellenségét.
Szóval azt akarja, hogy vigyázzak
a testvérére, mert a maga segítségét nem fogadja el?
Ha ez nem nagy probléma...
- Elnézést. - Bocs.
- Sherlock, valami fura... Mi van itt? - Gyermekrablás. - Rufus Bruhl.
- Az amerikai angol nagykövet. - De ő Washingtonban van, nem?
- Nem őt, a gyerekeit. Maxot és Claudette-et, hét és kilenc évesek.
- A St. Aldate's-be járnak. - Menő bentlakásos iskola Surrey-ben.
Kitört a szünidő, a gyerekek hazamentek.
Csak néhányan maradtak, őket is beleértve.
A gyerekek eltűntek.
- A nagykövet személyesen magát kérte. - A Reichenbach-ügy hősét.
Hát nem jó egy celebbel együtt dolgozni?
- Nem tartjuk fel sokáig. - Köszönöm.
- Semmi baj. - Miss Mackenzie, a nevelőnő. Legyen gyengéd.
Miss Mackenzie, maga felelős a gyermekek jólétéért,
maga mégis tárva-nyitva hagyta az épületet tegnap.
Mi maga, egy hülye, egy részeges, vagy egy bűnöző? Gyorsan, válaszoljon!
Az összes ajtó és ablak be volt reteszelve.
Senki, még én sem mentem be a szobájukba tegnap este.
- Hinnie kell nekem! - Hiszek is, csak azt akartam, hogy gyorsan beszéljen.
Miss Mackenzie-nek szüksége lenne egy zacskóra.
6000 egy félév, elvárná az ember, hogy biztonságban tudja a gyerekeit.
Azt mondta, a többiek hazamentek a szünetre.
Ezen az emeleten csak ők ketten aludtak.
Nincs semmiféle nyoma a betörésnek.
A behatoló nyilván elrejtőzött valahol itt benn.
Mutassa meg, hol aludt a testvére.
A fiú minden éjjel itt alszik.
Az egyetlen fényforrást bámulva, ami a folyosóról jön.
Felismer minden formát, mindenki körvonalát,
mindenki árnyékát, aki az ajtóhoz lép.
- És? - Ha valaki olyan közeledik, akit nem ismer fel,
egy behatoló, talán egy fegyver körvonalát is felismeri.
Mit tenne?
Abban a néhány másodpercben, mielőtt bejönnek a szobába,
hogyan játszaná ki őket, ha nem kiabálhat?
Ez a kisfiú, egy olyan fiú
aki midenféle kémregényt elolvas, vajon mit tenne?
Nyomot hagyna hátra?
Hívja Andersont!
Lenolaj.
- Nem igazán vezet el a gyerekrablóhoz. - Briliáns, Anderson.
- Valóban? - Igen, briliánsan játssza a hülyét.
A padlót.
- Nyomokat hagyott nekünk. - A fiúnak előttük kellett mennie.
- Lábujjhegyen? - A félelemre utal.
Fegyvert fogtak a fejéhez.
A lányt pedig maga mellett vonszolta.
A bal karját a nyaka köré csavarta.
Itt vége van, nem tudjuk, innét merre mentek tovább.
Nem tudtunk meg semmit.
Igaza van, Anderson, igaza van.
Kivéve a cipőméretét, a magasságát, a tartását, a sétatempóját.
- Jól szórakozol? - Csak most kezdtem.
Nem kéne mosolyognod. Gyerekeket raboltak el.
Hogyan jutott át a kamerákon? Már ha minden ajtó zárva van.
Akkor jött be, amikor mindegyik nyitva volt.
De egy idegen nem sétálhat be csak úgy egy ilyen iskolába.
Bárki besétálhat bárhova, ha kiválasztják a megfelelő pillanatot.
Tegnap, a félév végén, nyüzsögtek itt a szülők, a sofőrök, mindenki.
Kinek tűnne fel egy idegen a tömegben?
Várt rájuk.
Csak egy búvóhelyet kellett találnia.
Molly!
- Helló, épp indultam. - Nem, dehogyis. - Van egy randim ebédidőben.
- Mondja le, ebédeljen velem. - Mi? - Segítenie kell.
Az egyik régi pasija után nyomozunk.
- Nagyon rossz volt. - Moriarty? - Hát persze, hogy Moriarty!
Jim nem volt a pasim, csak háromszor találkoztunk. Én fejeztem be.
Aztán ellopta a koronaékszereket, betört a
Bank of Englandbe, és kinyitotta egy börtön kapuit.
A törvényes rend szerelmére, azt javaslom, kerülje el
a jövőben egy kapcsolat minden eshetőségét, Molly.
Olaj, John. Az olaj az emberrabló ujjlenyomatában.
Ez elvezet Moriartyhoz.
A kémia nyomok a cipőjéről mind megvannak.
A cipő talpa olyan, mint egy útlevél.
Ha szerencsénk van, megtudjuk, mivel töltötte az idejét.
Végezze el azt a vizsgálatot.
Lúgos.
- Köszönöm, John. - Molly. - Igen.
1. Kréta
2. Aszfalt
3. Téglapor
4. Növényzet
I...O...U...
Glicerinmolekula.
Mi vagy te?
Hogy értette azt, hogy IOU?
Azt mondta, IOU.
- Ezt motyogta, miközben dolgozott. - Semmi, csak hangosan gondolkoztam.
- Kicsit olyan, mint az apám. Meghalt. Nem, sajnálom.
Molly, ne érezze szükségesnek azt,
hogy párbeszédet kezdeményezzen, ez nem a maga asztala.
Mikor haldoklott, mindig vidám volt, és olyan kedves,
kivéve, amikor azt hitte, nem látja senki.
- Egyszer láttam, és szomorú volt. - Molly...
Maga is szomorú, mikor azt hiszi, ő nem látja.
Minden rendben? És ne mondja, hogy igen, mert tudom, mit jelent az,
ha valaki szomorú, mikor azt hiszi, senki sem látja.
- Maga lát. - Én nem számítok.
Csak azt szeretném mondani, hogy ha van valami, amit tehetek,
ha valamire szüksége van, bármire, én a magáé vagyok.
Nem, azt akarom mondani, hogy ha valamire szüksége van, szóljon.
De mire lehet szükségem magától?
Semmire. Nem tudom.
Talán megköszönhetné, ami azt illeti.
Megköszönni?
Veszek valami rágcsálnivalót. Kér valamit?
Jól van, tudom, hogy nem.
- Hát, talán, egy kis... - Tudom, hogy nem.
- Sherlock? - Hmm?
- A boríték, ami a ládában volt, nálam is van egy olyan. - Mi?
A küszöbön. Ma találtam. És ezt nézd meg.
Nézd, ugyanaz a pecsét.
- Kenyérmorzsa. - Aha. Ott volt már, mikor hazaértem.
Kenyérmorzsa.
Keménykötéses Grimm-mesék.
Két gyerek, akiket a sötét erdőben felejt
a gonosz apjuk, kenyérmorzsákat követnek.
Ez a Jancsi és Juliska. Miféle emberrabló hagy ilyen nyomokat?
Az a fajta, amelyik dicsekedni akar, amelyik azt hiszi, ez csak egy játék.
Ott ült a lakásban, és szó szerint így mondta...
"Minden mesébe kell egy régivágású rosszfiú."
- Az ötödik nyom, a mese része. A boszorkány háza. - Mi?
A glicerinmolekula.
- PGPR! - Az mi? - A csokoládégyártásban használják.
Ez a fax egy órája érkezett.
Mije van a számunkra?
Találnunk kell egy helyet a városban,
ahol ezek a dolgok együtt megtalálhatóak.
Krétapor, aszfalt, téglapor, növények.
- Micsoda - csokoládé? - Úgy vélem, egy használaton kívüli édességgyárat keresünk.
Le kell szűkíteni a kört. Édességgyár aszfalttal?
Nem, ez túl általános. Valami konkrétabb kell.
Krétapor, meszes agyag. Ez egy jóval szűkebb földtani sáv.
Téglapor?
Építési terület. 1950-s évekből téglák.
Több ezer építési terület van Londonban.
- Az embereim már úton vannak. - Az enyémek is.
A hajléktalan hálózat gyorsabb, mint a rendőrség,
és sokkal könyebben megvesztegethető.
John.
Rhododendron ponticum. Találat.
- Addlestone. - Mi?
A folyó és a park között egy mérföldön át elhagyatott gyárak állnak, miden egybevág.
Rendben, gyerünk. Gyerünk!
Ok, maga nézze meg arra.
Nézzenek körül mindenhol.
Szóródjunk szét, szórdódjunk szét!
Halkan, halkan!
Ez még égett néhány perce. Még mindig itt vannak! Cukorkapapír?
Mivel etetett benneteket? Jancsi és Juliska.
Uhh.
- Higany! - Tessék?
A papírt higannyal vonták be, halálos.
Minél többet esznek...
- Végezni akart velük. - De ez egyedül nem elég.
De nagy mennyiségben végül úgyis megöli őket.
Itt sem kellett lennie a kivégzésen.
Távirányított gyilkosság, kilométrekere lehet innét.
Minél éhesebbek, annál többet esznek, és annál gyorsabban halnak meg. Ügyes.
- Sherlock! - Erre!
Velem van, ne aggódjon.
Rendben, a profik végeztek.
Arra az esetre, ha az amatőrök is be akarnának menni.
Ne feledje, fel van zaklatva, és csak hét éves,
szóval a legjobb az lenne...
- Ha nem lennék önmagam? - Igen, az sokat segítene.
Claudette, én...
Ne, ne, tudom, hogy ez kemény volt.
- Claudette, figyelj rám. - Kifelé! Tűnjön el!
- Ennek semmi értelme. - A gyereket trauma érte.
- Valami Sherlockban az elrablójára emlékezteti. - Mit is mondott?
- Egy szót sem szólt. - És a fiú. - Ő pedig eszméletlen.
Még mindig az intenzíven van.
Ne vegye sértésnek,
de nekem is sikolthatnékom támad, mikor belép a szoobába.
Valójában a legtöbb ember így van.
Menjünk.
Nagyszerű, ahogy egyetlen lábnyomból megtalálta a gyerekeket,
igazán lenyűgöző.
Köszönöm.
Hihetetlen.
Ah.
- Jól vagy? - Gondolkozom.
- Ez az enyém, te menj a következővel. - Miért? - Úgyis beszélnél.
- "Csokoládé?" - "Egy használaton kívüli édességgyárat keresünk.
"Kifelé!"
Valami baj van?
..ez a gyönyörű kollekció a London Taxi Shoppingtól.
- Nem kapcsolná ki? - A kollekció egy gyönyörű...
Nem kapcsolná ki?
Négy csillogó gyémánt karkötő kíséretében....
Helló.
Hallani akarod a történetet?
Ez Sir Kivagyi története.
Csupán egy lábnyomból.
Egy lábnyom.
Tudja, milyen. Ő a Baker Street-i helyszínelő.
A mieink biztos nem tudták volna megcsinálni.
- Ezért van rá szükségünk, mert ő jobb. - Ez az egyik magyarázat.
És mi a másik?
Sir Kivagyi volt a legbátrabb és a legeszesebb lovag a kerekasztal körül.
De lovagtársai hamarosan ráuntak a történeteire,
hogy ő milyen bátor volt, meg mennyi sárkányt győzött le.
Lassan elkezdtek azon gondolkozni, vajon Sir Kivagyi történetei igazak?
Csak ő találhatta meg azt a bizonyítékot.
Ó, ne.
A lány pedig sikoltozni kezd, amikor
meglátja - pedig azelőtt még nem találkoztak,
- hacsak nem látta már korábban. - Mire céloz?
Tudja maga is, csak nem akar gondolni rá.
Így a lovagok Arthur király elé járultak, és azt mondták:
"Nem hiszem el Sir Kivagyi történeteit."
"Ő csak egy vén hazudozó, aki kitalál dolgokat, hogy fényezhesse magát."
Ugye maga komolyan nem azt akarja mondani, hogy ő is benne volt?
Nem szabad elvetnünk a lehetőségét.
És akkor a király is elgondolkozott.
De itt még nem értek véget Sir Kivagyi megpróbáltatásai.
Nem.
Nem ez volt az utolsó eset.
A vég.
Álljon meg!
Mi volt ez?
Nincs visszajáró.
Vigyázzon!
Köszönöm.
Sherlock!
Ő az. Ő az!
Sulejmani, vagy valami ilyesmi, Mycroft mutatta az aktáját.
Valami nagy albán gengszter, két házra lakott tőlünk.
- Meghalt, mert kezet fogott velem. - Mi?
Megmentette az életem, de nem érinthetett meg. Miért?
Négy bérgyilkos lakik a küszöbünkön.
Nem azért vannak itt, hogy megöljenek.
Azért, hogy életben tartsanak.
Nálam van valami, amit mindannyian akarnak.
De ha az egyikük is megközelít...
Egy másik megöli, mielőtt megszerezhetné.
Minden figyelem rám összpontosul.
Teljesen kiépített felügyelet hálóz be minket.
De mi van nálad, ami ennyire fontos?
Rá kell kérdeznem a törölgetésre.
A legprecízebb részletekig, hol takarított a múlt héten?
- Kedden a linóleumot. - Nem, ebben a szobában kell keresnünk.
Egy pormentes foltot.
Mindent vissza lehet tenni, kivéve a port. A por sokat elárul.
Most mit művel?
Kamerákat, figyelnek bennünket.
Micsoda? Kamerák itt?
Hálóingben vagyok.
- Nem, felügyelő úr. - Miért?
- A válaszom nem. - Nem is hallotta a kérdést!
Be akar vitetni a kapitányságra. Megspóroltam magának a fáradtságot.
Sherlock.
- A sikoly? - Igen.
Melyik volt? Donovan? Biztos, hogy Donovan volt.
Valamilyen módon felelős vagyok a gyerekrablásért?
Haha, Moriarty okos.
Ő plántálta bele a fejükbe a kétséget. Ezt a bosszantó kis érzést.
Erősnek kell lennie, hogy ellenálljon.
Egy gondolatot nem lehet megölni.
Azután nem, hogy beköltözött...ide.
- Velem jönne? - Egy fénykép, ez a következő lépése.
Moriarty játéka.
Először a sikoly, aztán egy fotó rólam, amint bekísérnek a kapitányságra.
Centiről centire próbál elpusztítani.
Ez egy játék, Lestrade, és én nem akarok játszani.
Adja át üdvözletem Donovan őrmesternek.
- Gondolkozni fognak. - Gondolkozni?
- Hogy visszajöjjenek-e egy letartóztatási paranccsal. - Úgy véled?
- Ez az eljárás menete. - Vele kellett volna menned. Az emberek...
Nem érdekel, mit hisznek az emberek.
Akkor majd igen, ha azt mondják, hogy hülye vagy, vagy hogy bolond.
Nem, ettől csak ők lennének hülyék és bolondok.
Sherlock, én nem akarom, hogy a világ azt higgye, hogy te...
Hogy én mi?
Egy csalás vagy.
- Félsz, hogy igazuk lenne. - Mi?
- Hogy igazuk lenne. - Nem. - Ezért vagy ideges.
Nem tudod elviselni a gondolatot, hogy akár igazuk is lehet.
- Attól tartasz, hogy te is be lettél csapva. - Én nem.
Moriarty a te agyaddal is játszik. Hát nem látod, mi folyik itt?!
- Nem, én tényleg ismerlek. - 100 százalék?
Hát senki sem tudna állandóan egy ilyen idegesítő faszt játszani.
- Sherlock Holmes? - Igen, uram.
Az a pali az újságokból?
Mm-hm.
Úgy tudtam, valami magánnyomozó-féle.
- Az. - Azt akarja mondani, hogy a segítségét kértük?
De komoly ügyekhez nem kértük a segítségét, ugye?
Egyszer vagy kétszer.
Hússzor vagy harmincszor.
Micsoda?!
- Nem én vagyok az egyetlen magas rangú rendőr, aki megtette. Gregson... - Fogja be!
Egy amatőr nyomozó hozzáfért mindenféle titkos információkhoz.
Most pedig gyanúsított egy ügyben.
- A megfelelő felügyelet... - Maga egy átkozott idióta, Lestrade!
Menjen, és hozza be, most azonnal.
Csinálja!
- Büszkék magukra? - Mi van, ha nem ez az első eset?
Mi van, ha minden egyes alkalommal ezt csinálta?
A rendőrségen még mindig vannak barátaid. Lestrade volt.
Azt mondta, most indultak el érted.
Sorba állnak, hogy a kezedre kattinthassák a bilincset.
Minden egyes tiszt eljön, akit valaha is hülyének állítottál be,
márpedig ez sok embert jelent.
Huhú!
Elnézést, zavarok?
Elfelejtettem, hogy egy alak hozott egy csomagot, romlandónak tűnik.
Alá is kelett írnom valamit.
Fura neve van, német, mint a népmesékben.
Szénné égetve.
Ez mit jelent?
- Rendőrség! - Megyek.
Sherlock.
Elnézést, Mrs. Hudson. Beszélnünk kell magával.
Ide nem lehet így berontani!
Van parancsuk? Van?
Hagyja, John.
Micsoda modor!
Sherlock Holmes, emberrablás és fogvatartás vádjával letartóztatom.
- Semmi baj, John. - Nem ellenkezik.
Igenis baj van, ez nevetséges!
Vigyék le.
Nem kell megtennie.
Ne avatkozzon közbe, vagy magát is letartóztatom.
Végzett?
- Megmondtam. - Hmm?
- Amikor legelőször találkoztunk. -Hagyjon békén!
A bűnügyek megoldása nem lesz elég. Egy nap átlépi majd a határt.
Most kérdezze meg magától, milyen ember képes elrabolni gyerekeket,
csak hogy lenyűgözzön minket, amikor megtalálja őket?
- Donovan? - Uram? - Megvan az emberünk? - Igen, uram.
Olyan furcsa volt, ha engem kérdez.
Ilyenek ezek az önbíráskodók.
Most mit néz?
Jól van, uram?
- Csatlakozol? - Aha.
Nagyon úgy néz ki, hogy törvénybe ütköző orrba verni a főfelügyelőt.
Hmm. Ez így kellemetlen.
Nincs, aki letenné értünk az óvadékot.
Én inkább az azonnali és merész szökésünkre gondoltam.
- Minden egység a 27-esnek. - Mi?
Minden egység a...
Aah!
Hölgyeim és uraim, lennének oly szívesek térdre ereszkedni?
- Úgy gondoltam, MOST! - Tegyenek, ahogy mondja.
Csak megjegyezném, a fegyver az ő ötlete, én csak... tudják.
- A túszom. - Igen, túsz. Ez menni fog.
És most mi lesz?
Teljesüljön Moriarty kívánsága, elmenekülünk. Futás!
Menjen utána, Lestrade!
Fogd meg a kezem.
- Na ebből biztos pletyka lesz. A pisztoly! - Hagyd csak!
Sherlock, várj!
Össze kell hangolnunk a dolgokat.
- Fordulj el jobbra.. - Hah? - Foordulj el jobbra.
Mindenki ezt akarja hinni, ezért ragyogó terv.
Egy hazugság, ami vonzóbb az igazságnál.
A dedukcióim mind színjáték.
Senki sem érzi magát alsóbbrendűnek, hiszen Sherlock is egy átlagos ember.
Mycroft segíthetne.
A nagy családi kibékülésre ez nem a megfelelő alkalom.
Sherlock... követnek minket. Tudtam, hogy nem tudjuk lefutni a rendőrséget.
Ez nem a rendőrség, ez az egyik új szomszédunk a Baker Streetről.
Nézzük, vajon tud-e valamilyen válasszal szolgálni.
Hová megyünk?
Kiugrunk a busz elé.
Mondja, mit akar tőlem?
Mondja!
A lakásában hagyta.
- Ki? - Moriarty.
Mit?
- A kódot. - Hát persze.
El fogja adni a programot, amivel betört a Towerbe.
Akkor hagyta ott, amikor meglátogatott.
Megváltoztatná a szabályokat.
A kulcs, ami kinyit minden rendszert,
és ott csücsül a lakásunkban.
Ezért hagyta azt az üzenetet,
mindenkivel közölte, hova kell menni. "Kapjátok el Sherlockot!"
- Be kell jutnunk a lakásba, és megkeresni. - A nyomozók odaköltöztek.
De miért hagyta nálad?
Egy másik remek módja a nevem bemocskolásának,
én vagyok a bűnözők legjobb barátja.
Nocsak, ezt már láttad?
Egy kis pletyka.
Valami Rich Brook nevű hapsi.
Az meg ki?
Túl késő egy interjúhoz?
Gratulálok. "Az igazság Sherlock Homesról"
A szenzáció, amit mindenki áhított, és a magáé lett. Bravó!
Ott volt a lehetőség.
Emlékszik, én a maga oldalán akartam állni.
De maga kikosarazott, így...
Csodák csodájára, valaki kiborítja a bilit.
Így volt a legegyszerűbb. Ki az a Brook?
Ne már, Kitty, senki sem bízik meg egy hangban a telefon végén.
Azok a kávéházi találkák,
a beszélgetések egy szállodai szobában, miközben ő fecsegett a diktafonjába.
Honnét tudta, hogy megbízhat benne?
Egy férfi felbukkan a Szent Grállal a zsebében.
Milyen ajánlólevelei voltak?
Nem volt őrölt kávéjuk, szóval simát hoztam.
Azt mondtad, itt nem találnak rám, hogy itt biztonságban leszek.
Biztonságban vagy.
Richard, szemtanú vagyok, biztos nem bántanának egy szemtanú jelenlétében.
Szóval ő a forrása? Richard Brook nem más, mint Moriarty?
Persze, hogy ő Richard Brook, nincs semiféle Moriarty.
- Soha nem is volt. - Miről beszél? - Nézze csak meg.
Rich Brook, egy színész, akit Sherlock Holmes bérelt fel Moriarty szerepére.
Dr. Watson, maga jó ember,
ne bántson, kérem, ne.
Nem, maga Moriarty! Ő Moriarty!
Találkoztunk már, nem emlékszik? Fel akart robbantani.
Sajnálom, sajnálom.
Ő fizetett, nekem meg kellett a munka. Színész vagyok, de akkor nem volt semmi meló.
Sherlock, jobb lenne, ha ezt elmagyaráznád, mert nem igazán értem.
Majd megteszem én nyomtatásban.
Minden itt van, meggyőző bizonyíték.
Csak kitalálta James Moriartyt, a főellenséget.
- Kitalálta? - Aha.
A bűntényeket is, ha már itt tartunk.
És mindezek felett, egy zseniális főgonoszt is.
- Na ne nevetessen! - Kérdezze meg. Itt van, kérdezze meg!
- Mondd el, Richard! - Az Isten szerelmére, ez az ember bíróság előtt is állt!
Igen, és maga fizetett neki, hogy elvigye a balhét. Azt mondta, megvesztegeti az esküdteket.
Nem az álomszerep, de biztos jól fizetett.
De annyira nem jól, hogy ne akarná eladni a történetet.
Sajnálom. Tényleg sajnálom.
Szóval ez az a sztori, amit meg akar jelentetni?
- A nagy végszó, hogy Moriarty nem más, mint egy színész? - Tudja, hogy az vagyok.
Bizonyítani is tudom. Mutasd... Kitty, mutass nekik valamit.
Igen, mutasson valamit.
A TV-ben vagyok, gyerekműsorokban. Én vagyok, aki mesét olvas.
Én vagyok a meseolvasó. Kijött DVD-n is.
Mondd el nekik. Mindennek vége, már úgy is mindegy.
Csak meséld el, meséld el. Mondd el! Már mindegy!
Ne! Ne érj hozzám! Egy ujjal se érj hozzám!
Fejezd be!
- Ne bánts! - Ne hagyja, hogy elmeneküljön!
Hagyja békén!
Ne, ne. Van erősítése.
Tudja mit, Sherlock Holmes?
Magára nézek, és le tudom olvasni... hogy maga megvet engem.
Megteheti?
Új személyazonossággal belőled csinál bűnözőt?
Ismeri az egész életem.
Ilyen, amikor eladsz egy nagy hazugságot,
becsomagolod az igazságba, hogy sokkal kellemesebb legyen.
Az ő szava áll szemben a tiéddel.
Már 24 órája ülteti a bogarat az emberek fülébe.
Csak egy dolog szükséges, hogy befejezze a játékát, és az...
Sherlock?
- Van valami, amit meg kell tennem. - Tudok segíteni? - Nem, egyedül megyek.
Tévedett, tudja?
Maga is számít.
Mindig is számított, és mindig megbíztam magában.
De igaza is volt.
Nem vagyok jól.
Mondja el, mi a baj.
Molly, azt hiszem, meg fogok halni.
- Mire van szüksége? - Ha nem az lennék, akinek hisz,
nem az, akinek hiszem magam...
...még mindig szeretne segíteni?
Mire van szüksége?
Magára.
Miss Riley tényleg sokat foglalkozott a házi feladatával,
és itt vannak olyan dolgok, amiket csak egy Sherlockhoz közeli személy tudhat.
Látta az utóbbi időben a testvére telefonkönyvét?
Két név - a magáé és az enyém...
és Moriarty nem tőlem szerezte ezt az anyagot.
- John... - Szóval hogyan is van a viszony kettejük közt?
Maga meg Jim néha elmennek kávézgatni?
A saját testvére,
de maga kifecsegte az egész életét ennek az őrültnek.
Én nem akartam... Nem is álmodtam...
Ez... ez volt az, amit el akart mondani, nem?
Figyeljek rá, mert maga elkövetett egy hibát.
Hogyan találkozott vele?
Ismerjük és figyeljük az ilyen embereket.
De James Moriarty...
a legveszélyesebb bűnöző, akit látott valaha a világ,
és a zsebében ott a legfőbb fegyver.
A kód.
Néhány sornyi digitális kód, ami kinyit bármilyen ajtót.
És maga elrabolta, hogy próbálja megtalálni a kódot?
Hetekig hallgattuk ki.
- És? - Nem mutatott hajlandóságot.
Csak ült ott,
és bámult bele a sötétségbe.
Az egyetlen dolog, amitől egy kicsit megnyílt...
Néhány szót kicsikartam belőle.
De...
Cserébe oda kellett adnia Sherlock élettörténetét.
Tehát egy nagy hazugság,...
..hogy Sherlock egy szélhámos,
és az emberek lenyelik, mert a többi igaz.
Moriarty el akarta pusztítani Sherlockot, igaz?
És maga adta a kezébe a halálos töltényt.
John.
Sajnálom.
Na ne már!
Elmondaná neki?
Megkaptam az üzeneted.
A kód a kulcs az egészhez. Ha megvan, használhatjuk.
- Használni? - Így hozta létre a hamis személyiségét,
tehát be tudnánk törni a nyilvántartásba, és kitörölni Richard Brookot.
És visszahozni Jim Moriartyt.
Valahol a 221B-ben
elrejtette az ítélethirdetés napán.
Aha.
- Mit érintett meg? - Egy almát, semmi mást.
- Írt valamit? - Nem.
Gyere játszani. A Bart's Kórház tetején. SH
Ui.: Valami nálam van, amit vissza szeretnél kapni.
Oh.
Igen, én vagyok.
Micsoda?
Mi történt? Jól van?
Édes Istenem! Igen, azonnal ott leszek.
- Mi az? - A mentők. Mrs. Hudsont lelőtték.
- Hogyan? - Valószínűleg az egyik bérgyilkos, amelyiket odavonzottál. Jézusom!
- Haldoklik, Sherlock. Menjünk. - Te mész. Nekem dolgom van.
- Dolgod?! - Gondolkoznom kell.
Gondolkozni...? Jelentett valamit is a számodra?
Egyszer félholtra vertél egy alakot, mert egy ujjal hozzá mert érni.
- Ő a házinéni. - De haldoklik... te gép!
Cseszd meg! Cseszd meg! Akkor maradj itt egyedül, ha neked úgy jobb.
Egyedül kell maradnom. Az egyedüllét megvéd.
Nem, a barátok védik meg az embert.
Hát... végül itt vagyunk.
Te és én, Sherlock.
És a mi esetünk - az utolsó eset.
Életben maradni!
Olyan unalmas, nem?
A "maradni" része.
Egész életemben azt kerestem, ami eltereli a figyelmem,
és erre te voltál a legjobb példa, erre most már te sem vagy,
mert legyőztelek.
És képzeld el... végül nem is volt nehéz.
Könnyű volt.
Most újra elkezdhetek átlagos emberekkel játszadozni,
és az is kiderült, hogy te is átlagos vagy, olyan, mint a többi.
De jól van.
Majdnem elkezdtél kételkedni abban, hogy tényleg valódi vagyok-e?
Majdnem elkaptalak?
Richard Brook.
Rajtad kívül senki sem értette a tréfát.
- Hát persze. - Bravó!
Richard Brook németül Reichenbach.
- Az ügy, ami ismertté tett. - Csak szórakoztam egy kicsit.
Remek. Arra is rájöttél.
Az ütemek számjegyek.
Minden ütés egy egyes, a pihenő ujj pedig a nulla.
Bináris kód.
Ezért akarta mindegyik bérgyilkos megmenteni az életem.
Rajtam rejtetted el, benne volt a fejemben.
Néhány sornyi kód, amely be tud törni bármilyen rendszerbe.
Megmondtam nekik, az utolsó, aki eljut hozzád, az egy barom.
De most hogy a kód idebenn van, meg tudom változtatni a nyilvántartást.
Megölhetem Richard Brookot, és visszahozhatom Moriartyt.
Nem, nem, nem, nem. Ez így túl egyszerű.
Túl egyszerű.
Nincs is kód, te idióta!
A számjegyek értelmetlenek. Abszolúte nincs értelmük.
Azt hiszed, néhány sornyi digitális kód
a feje tetejére fogja állítani a világot?
Csalódtam benned, átlagos Sherlock.
- De a ritmus... - Partita No.1. Köszönöm, Sebastian Bach.
- De akkor hogyan...? - Hogyan törtem be
a bankba, a Towerbe, a börtönbe?
Rablás nap közben! Csak néhány segítőkész résztvevő kell hozzá.
Tudtam, hogy beleszeretsz. Ez a gyengéd.
Mindig azt akarod, hogy minden okos legyen.
Fejezzük be a játékot? Egy végső lépés.
Örülök, hogy ilyen magas épületet választottál. Olyan szép lesz.
Mi? Mi lesz szép?
Hát persze.
Az öngyilkosságom.
A zseniális detektívről kiderül, hogy szélhámos.
Az újságban olvastam, szóval biztos igaz.
Szeretem az újságokat.
A meséket.
A rémisztőeket is.
Istenem, John, de megijesztett. Minden oké a rendőrséggel?
Sherlock elintézte?
Édes Istenem.
Taxi!
Taxi! Nem, nem, nem. Rendőrség...valami olyasmi.
Köszönöm, köszönöm szépn.
Be tudom bizonyítani, hogy létrehoztál egy teljesen hamis személyazonosságot.
Csak öld meg magad. Kevesebb meló.
Gyerünk.
A kedvemért.
Légyszi.
Te őrült vagy.
Csak most jöttél rá? Huhuhú.
Oké.
Hadd adjak még egy kis ösztönzést.
A barátaid meghalnak, ha nem teszed meg.
John?
Nem csak John. Mindenki.
- Mrs. Hudson? - Mindenki.
- Lestrade? - Három golyó, három lövész, három áldozat.
Nem állítja meg őket semmi...
hacsak nem látnak leugrani.
Letartóztathatsz, megkínozhatsz,
bármit tehetsz velem,
de semmi sem gátolja meg őket abban, hogy meghúzzák a ravaszt.
Mindhárom barátod meg fog halni, hacsak...
Hacsak meg nem ölöm magam, beteljesítve a történeted.
El kell ismerned, ez így szexibb.
- És szégyenben halok meg. - Persze. Ez az egész lényege.
Ó, van már közönséged is.
Lefelé.
Gyerünk.
Elmondom, hogyan fog végződni.
A halálod az egyetlen dolog, amitől visszavonulnak a lövészek.
Én biztosan nem fogom megtenni.
Adnál egy percet, kérlek?
Egy pillanatnyi magányt.
Kérlek.
Persze.
Mi?
Mi az?
Mit felejtettem el?
Te nem fogod megtenni.
Szóval hívd vissza a lövészeket,
biztos van valami kód, vagy jelszó, telefonszám.
Nem kell meghalnom, ha velem vagy.
Ó!
Azt hiszed, meg tudod akadályozni?
- Tényleg azt hiszed? - Igen.
- Te is. - Sherlock, a bátyád és a királyi haderő
sem képes arra kényszeríteni, amit nem akarok megtenni.
De én nem vagyok a bátyám, emlékszel?
Én te vagyok.
Bármire kész vagyok.
Kész vagyok megégni.
Kész vagyok arra, hogy olyat tegyek, amit átlagos emberek nem tesznek.
Kezet akarsz fogni velem a pokolban? Akkor jobb, ha nem okozok csalódást.
Na.
Most hősködsz.
Na.
Átlagos vagy.
Átlagos vagy. Az angyalok oldalán állsz.
Lehet, hogy az angyalok oldalán állok,
de egy percre se hidd azt, közülük való vagyok.
Nem...
...te nem.
Értem.
Nem vagy átlagos.
Nem.
Te én vagy.
Köszönöm...
...Sherlock Holmes.
Köszönöm.
Isten áldjon.
Addig, amíg életben vagyok, addig megmentheted a barátaidat, addig van kiút.
Hát, sok sikert hozzá.
Ne.
Igen, uram. Köszönöm. Viszhall.
Halló?
- John. - Hé, Sherlock, jól vagy?
- Fordulj meg, és menj arra, amerre jöttél. - Most megyek be.
Tedd, amit mondtam.
Kérlek.
Hol?
Állj meg ott.
-Sherlock? - Ok, nézz fel. A tetőn vagyok.
Ó, Istenem.
Nem...nem mehetek le, szóval így kell elintéznünk.
Mi folyik itt?
Bocsánatkérés.
Minden igaz.
Mi?
Minden, amit rólam mondtak. Én találtam ki Moriartyt.
Miért mondod ezt?
Egy csaló vagyok.
- Sherlock... - Az újságoknak végig igazuk volt.
Mondd el Lestrade-nak,
Mondd el Mrs. Hudsonnek és Mollynak.
Igazából mondd el mindenkinek, aki meghallgat...
hogy én találtam ki Moriartyt önös érdekből.
Oké, Sherlock, fogd be. Fogd be.
Az első alkalommal... amikor találkoztunk,
- mindent tudtál a nővéremről, igaz? - Senki sem lehet ilyen okos.
Kivéve téged.
Rád kerestem.
Mielőtt találkoztunk, felkutattam mindent, amivel
le tudtalak nyűgözni.
Egy trükk volt. Varázslat.
Ne. Fejezd ezt be azonnal.
Ne. Maradj ott, ahol vagy.
- Ne mozdulj. - Rendben.
Tartsd rajtam a szemed.
- Megtennéd ezt értem? - De mit?
Ez a hívás...
ez az én búcsúlevelem.
Ilyeneket hagynak az emberek, nem?
Búcsúlevelet hagynak.
Mikor hagynak búcsúlevelet?
- Viszlát, John. . Ne. Nehogy...
Sherlock!
Sherlock.
Sherlock...Sherlock.
Orvos vagyok, engedjenek. Engedjenek oda, kérem.
A barátom... ő a barátom, kérem.
Kérem, engedjenek...
Ó, Jézusom.
Ne.
Istenem, ne.
A SZÉLHÁMOS ZSENI ÖNGYILKOS LETT
Van valami, amit ki akart mondani...
- ...de nem tette. - Igen.
Mondja ki most.
Sajnálom, nem tudom.
Minden ott van. A tudományos eszközei.
Mindent bedobozoltam. Nem tudom, mihez kezdjek velük.
Arra gondoltam, odaadom egy iskolának.
- Maga... - Most még nem tudnék visszamenni.
Dühös vagyok.
Semmi baj, John. Nincs ebben semmi szokatlan.
Ezt váltotta ki mindenkiből.
A foltok az asztalon, meg a zaj,
- hajnali fél egykor lövöldözött... - Igen.
...a véres bigyók a hűtőben.
- Képzelje el, testrészek ott, ahol az ebéd is van. - Igen.
És a viták! A falra másztam a fura viselkedésétől.
Figyeljen, én ennyire nem vagyok dühös.
Oké. Akkor magára hagyom, tudja...
Ööö...
Hmm.
Te...egyszer azt mondtad...
..hogy nem vagy hős.
Voltak idők, amikor azt hittem, ember sem vagy,
de hadd mondjam el, te...
voltál a legjobb ember...
a legemberibb... emberi lény, akivel valaha találkoztam,
és senki sem fog tudni meggyőzni arról, hogy hazudtál, szóval...
ennyi.
Egyedül voltam,
és annyival tartozom neked.
De, kérlek, csak egyetlen, csak egyetlen egy dolgot,
csak még egy csodát a kedvemért, Sherlock, ne legyél...
...halott.
Megtennéd ezt értem?
Csak fejezd be. Elég lesz.
by zsoltbeke zsoltbeke@hotmail.com